Tidligere...
- Så dere skal den veien? - Dere får være forsiktige.
- Sarahs mobil lå under Fias seng. - Glem ritualet. Jeg og Dominic drar.
Vi må vekk herfra - nå.
- Ny renhet ofret sine egne barn. - Det er oss.
Du skulle aldri forlatt hånden.
Slik familien min ga stedet ny renhet og lys for 75 år siden, -
- skal vi gjøre det òg.
Du må komme ned, Dominic.
Ser du det også?
Det er ingenting der.
Om noen få timer er alt bra igjen.
Landet vil være leget, og vi kan begynne på ny - bare oss to.
- Og pappa? - Ja, faren din også.
Pakk noen ting du bryr deg om. Vi drar snart.
Folk vil skjønne at vi brant inne.
Du hørte Lorraine. Vi ble valgt av en grunn:
Vi er usynlige om vi forsvinner.
- Jeg vil ikke dø. - Vi skal ikke dø.
Jeg har øvd for mye på opptaksprøver til det.
Jeg slet også hard for å komme inn på et greit college. Ikke noe fancy.
Jeg ville bare bo på campus og fylle kjøleskapet etter min smak.
- Jeg ville lage mine egne regler. - Ja. Ville ikke det vært fint?
Jeg tenkte aldri særlig langt fremover.
Da kom jeg bare til å bli skuffet.
Om vi ikke klarer oss, har jeg noe jeg vil tilstå.
Da jeg rømte, etterlot jeg kusinen min hos onkelen min.
- Hun nektet å bli med meg. - Du måtte ta vare på deg selv.
En uke før Sarah forsvant, kom hun til meg.
Hun ville vekk herfra, men jeg fikk henne fra det.
Hadde jeg ikke gjort det, kunne hun vært i live.
Vi har alle gjort ting vi angrer på.
Ser mamma pen ut?
- 911, hva gjelder det? - Mammaen min trenger hjelp.
Mamma!
Becca! Jeg er moren din!
Mamma! Jeg er lei for det.
- Det var min feil. - Hva da?
Jeg ringte nødnummeret. Hun ble innlagt på grunn av meg.
Ellers hadde hun ikke havnet der, og hun ville kanskje aldri ha...
- Hun ville vært i live. - Ikke klandre deg selv.
- Hun trengte hjelp. - Hun havnet der pga. meg.
Det var ikke din feil.
Siden vi letter hjertene våre...
Dere er det nærmeste jeg har kommet å ha søsken.
- Jeg burde sagt det før. - Jeg føler det samme.
Vi kan ikke gi opp. Nei, nei.
Jeg er for hardt bundet, men kan dere komme dere løs?
Du må hjelpe meg, Becca.
- Hva mener du? - Du må brekke tommelen min.
- Hva for noe? - Jeg får ikke fingeren gjennom.
- Du må brekke den. - Aldri i livet.
- Jeg kjenner til trikset fra andre. - Du må gjøre det.
Jeg kommer til å skrike. Bare gjør det raskt.
Unnskyld.
- Det står et verktøyskrin der oppe. - Hvor da? Ok, kom.
Her.
Pokker.
Kun ild kan bringe vannet tilbake.
Kun hånden kan rense landet for ondskap.
- Den ene hellige. - Den allhellige.
Da kan ritualet begynne.
Lorraine, samle fillene, dynk dem alle sammen -
- og spre dem, så ingen planker ikke blir forkullet.
Dette er virkelig en feiringens dag.
Vi minnes fortiden og tar imot fremtiden.
Hallo! Det er brannvesenet!
Dette er brannkonstabel Gutierrez fra El Dorado-stasjon nr. 3.
Jeg kan se dere. Kom til døra.
Alle er pålagt å evakuere.
Det er noen utenfor.
- Hvem er det? - Jeg vet ikke.
- Få alle ut av huset. - Takk for at du kom ut hit.
Brannen er 8 km unna Crow Ridge.
- Dere har maks seks timer på dere. - Ja, vi skal dra.
Hjelp! Vi er i kjelleren! Vi er i kjelleren!
Hjelp!
Hva var det for noe?
Hundene er i kjelleren mens vi pakker.
- Hjelp! - Får jeg gå og sjekke?
- Det er bare hundene. - Det høres ikke ut som hunder.
Hallo! Det er brannvesenet. Hallo?
- Hjelp oss! - Vi er i kjelleren!
Jeg hører dere...
Han er død.
Ingen kommer for å hjelpe dere.
- Du kommer ikke ut der. - Det er verd å forsøke.
Jeg tror det er noe bak vaskemaskinen.
Når Crow Ridge er fri fra forbannelsen, -
- vil Ny renhet kunne vokse og blomstre.
Ja. Dette tapet tjener et høyere formål.
Dominic, skatten min...
Det du så, måtte gjøres.
Brannmannen var ond. Du stoler vel på meg?
Hvor er pappa?
Alt ble gjort for å beskytte deg. For å beskytte oss.
Dominic. Hva er det du gjør?
Du må glemme dem.
- De er brødrene og søstrene mine. - Vi er familien din, Dominic.
Moren din, bestemor, Lorraine og jeg.
Du må stole på hånden, barnet mitt.
Gå vekk fra døra, nå.
Det er knoklene jeg snakket om. Jeg så det blonde håret ved låven.
Kanskje tunellen er en vei ut.
Jeg vil ikke at de skader dere. Dere må dra herfra.
Vi drar ikke uten deg.
Kom.
- Vi må ha nøklene. - Dere drar ingen steder.
Pell dere inn i huset igjen.
Hun skader oss ikke. De trenger oss til ritualet.
Nei, nei, nei!
- Sarah? - Det er virkelig henne.
- Skynd dere! - Denne veien!
Dominic? Hvor er du, skatten min?
Jeg tok dere inn, ga dere mat, klær og et hjem, og dette er takken?
Nå holder det, Dominic. Kom - nå!
Jeg hadde ikke noe valg.
Sarah skjønte hva vi planla, og det gjorde faren din òg.
Det var ikke bare for håndens skyld, Dominic, men for din.
Søsknene dine skulle holde deg i live.
Profetien krevde fire stykker. Du skulle slippe å bli ofret.
Du var mitt eneste virkelige barn, Dominic.
Alle de andre var bare ved til bålet.
Kom frem - nå!
Becca.
Det er for sent. Du skjøt Dominic, han er død.
Vær så snill, la oss gå.
Døde eller levende... Dere skal brenne.
Stans! Nei!
- Ikke skyt henne, mamma. - Dominic...
- Dette kan ikke beskytte deg nå. - Din lille tispe!
Vi er trygge nå.
Du også. Det går bra.
Hva vil skje med meg?
Jeg vet ikke, men du har oss. Vi er familien din nå.
Visste du at spøkelset ville drepe Fia?
Sarah prøvde aldri å skade oss. Hun beskyttet oss hele tiden.
- Var det...? - Det regner.
Det vil neppe vare.
Det er en begynnelse.
- Kan jeg se på rommet mitt? - Det er ovenpå.
Tekst: Petter Røen www.sdimedia.com